Ulkoistettua
Olen usein
verrannut parisuhdettakin pienyritykseen. Onhan pienen perheen pyörittäminen
melkomoista operatiivista johtamista, taloushallintoa ja henkilöstöpolitiikkaa.
Voittoakin tarvitsisi sen verran tehdä, että viivan alle jäisi vähän
ylimääräistä hoplop-rahaakin silloin tällöin, aikuisille virkistysbudjettia
seuraavalle puolivuotiskaudelle ja hieman pääomaakin sijoitettavaksi
turhakkeita varten.
Viimeisimmän
kriisipalaverin, eli kotoisammin tiukkasävyisen kotisanailun, jälkeen jäin miettimään
tätä ihmisten yhteensopivuutta ja –sopimattomuutta, sekä puolison erojen
sietämistä parisuhteissa. Mitä ja paljonko kuuluu sietää ja minkälaisia
asioita? Mistä asioista oikeastaan edes kannattaa riidellä? Avioparithan eivät
voi koskaan olla tai ajatella ihan samoin, eikä ole syytäkään, vaan aina
välillä tulee kiistaa jostain, isommasta tai pienemmästä. Mutta minkälaisia
ärsytyksiä sitten tulisi sietää? Mitkä kiistakapulat pitäisi vain hyväksyä
pysyvinä eroina ja antaa niiden olla, turhaan niistä riitelemättä? Mitkä asiat
kuuluvat siihen perheen ydinosaamiseen, hyvinvoinnin keskiöön?
Silloin tuli
mieleeni tämä ulkoistaminen. Jos toista vaikka siivoaminen ei vain nappaa oman
siisteyskäsityksen mukaisesti, on kai turha asiasta motkottaa vuosikaupalla,
kun voi palkata siivoojan tai vähentää neliöiden määrää. Pullat paistuu,
vaatteet korjataan ja renkaanvaihdotkin hoituu kätevästi myös toisaalla. Ja jos
remontointi ei onnistu peukalo keskellä kämmentä, voi kai sen virkistysbudjetin
joskus käyttää myös siihen kotitalousvähennyksen kartuttamiseenkin. Lukupiirejä
ja liikuntaporukoita löytyy kyllä myös, jos harrastukset menevät eri
sfääreihin.
Mitä sitten ei
voi ulkoistaa, mitä ovat ne toiminnot jotka on pakko pitää perheen sisäisinä?
Mieleeni tuli vain kolme asiaa, jotka olisi syytä olla kunnossa saman katon
alla, jotta hyvän parisuhteen tunnusmerkistö täyttyy. Ilman näitä on kyllä
hankala kituuttaa vuosikausia. Ensimmäisenä mieleeni tuli yhteinen huumori.
Toisen kanssa pitää olla kivaa arjessa. Tämä ei vaadi mitään pelletemppuja,
vaan arjen pilkettä ja yhteistä huumoria. Puolison pitää saada sinut nauramaan,
yhdessä pitää olla enimmäkseen kivaa. Toisena mieleeni tuli aito halu ihan
likiviekkuun, molemmilla. Fyysinen läheisyys antaa energiaa arkeen ja vastoinkäymisten
sietoon, sitoo lähelle, puolisoksi, kumppaniksi, salaseuralaiseksi ja omaksi
ihmiseksi. Kolmantena tärkeänä on vastuuntunto. Kaiken olemisen turvallisuus ja
keskinäinen luottamus. Yhteinen ymmärrys asioiden hoitamisesta ja
perhevelvotteista. Sen korren kekoon kantaminen samoin periaattein.
Kolme oikeastaan
ihan selkeää asiaa. Mitään näistä kolmesta on ihan mahdotonta ulkoistaa ilman
ammottavaa rotkoa parin välillä. Kun kaikki kolme palasta ovat kohdillaan, niin
kaikesta muusta voikin sitten tinkiä tai saada se tarvittava muu ekstrasisältö
elämäänsä kodin ulkopuolelta. Kolme asiaa, joille tulisi tehdä jotain ajoissa,
jolleivat ne kunnossa ole.
Ennen kuin on
liian myöhäistä.
Kommentit
Lähetä kommentti
Kiitos kommentistasi!